FILOSOFIE 19. STOLETÍ

NĚMECKÁ IDEALISTICKÁ FILOSOFIE A ROMANTISMUS

ROMANTICI
F.Schiller /1759-1805/
Kantův žák s básnickým i filosofickým nadáním, ale postupně převážilo básnictví. 
filosofické dílo: Filosofické listy
Zajímá se hlavně o etiku a estetiku. Umění a kráse připisuje důležitou úlohu ve
výchově lidstva.
J. W. Goethe /1749-1832/
Ctitel Kanta, ale jeho názory jsou odlišnější ve srovnání se Schillerem.
filosoficky zaměřená díla: Faust, Viléma Meistra léta učednická
Hmota a duch jsou dva aspekty věčné přírody - Boha, která si v člověku uvědomuje
sebe samu.
Johann Gottfried Herder/1744-1803/
Pochází z vých. Pruska, žák Kantův, na Goethovu přímluvu se stal úředníkem ve Výmaru.
Spojuje v sobě básníka a filosofa, ale on volí druhou cestu.
dílo: Myšlenky k filosofii dějin lidstva, nejvíce se věnoval filosofii dějin a jazyka
/význam pro naše NO - viz výklad v ČJ/
Vše vychází z Boha a opět se do něho vrací a konečným cílem dějin je humanita.
Kritizuje Kanta za jeho "kejklířství rozumu". Vadí mu rozlišování teoretického
a praktického rozumu. Zdůrazňuje nutnost, aby filosofie byla těsněji spojena se
zkoumáním jazyka.
IDEALISTÉ
Johann Gottlieb Fichte /1762-1814/ - chudá rodina s mnoha dětmi, šlechtický mecenáš
mu umožnil studium, po jeho smrti se živil jako domácí učitel, velká hmotná nouze,málem
spáchal sebevraždu, poté naděje na místo v Curychu, jde tam pěšky, během dalších let 
poznává Kanta, ten doporučí vydání jeho prvotiny, ta mu přinesla slávu, učí v Jeně, Lipsku,
Berlíně, jeden z nejlepších řečníků všech dob, nadšeně přijal revoluci ve Francii, ale Napoleona
považuje za uchvatitele, podílí se na založení univ.v Berlíně, umírá na tyfus, kterým se nakazil od 
své manželky, která ošetřovala raněné v lazaretu.
základní dílo: Základ veškerého vědosloví
vědosloví=filosofie   Je to věda o myšlení, vědění, stojí před ostatními vědami.
úkol filosofie: vykládat zkušenost dvěma cestami - 1. idealistickou 2. materialistickou
1. volí si aktivnější a samostatnější lidé 2. volí pasivnější povahy  Fichte volí 1. cestu.
počátek všeho = myslící subjekt   Na počátku je sebevytvářející čin. Mysli si sebe sama!
Tímto požadavkem byl vytvořen rozum. Existuje pouze JÁ. Je pramenem zkušenosti a samo sobě
staví nové překážky, aby byl možný vývoj, práce a boj.
ETIKA: Svět pochází z já, ale mé podvědomí mi klade překážky, které musím 1. překonávat
2. nechám se jimi vláčet. 2 = největší zlo   hlavní úkol člověka: být aktivní a vnitřně nezávislý
konečný cíl: svoboda vůči všemu vnějšímu   Lidský život je tedy postupné očišťování od cizích
příměsí. Tím si zajistím věčnost trvání svého JÁ.
STÁT: Nejvíce zdůrazňuje praktické úkoly člověka a jeho povinnosti ke společnosti. Jako první
hlásá socialistické uspořádání státu. úkoly státu: přerozdělovat vytvořené hodnoty a zaručit
občanům právo žít ze své práce, dále úkoly v oblasti kultury a výchovy
NÁBOŽENSTVÍ: usilovat o dokonalost   blaženost=stav štěstí po vykonané povinnosti
Mimo mravní řád světa neexistuje žádný Bůh. B=mravní řád  pravé náboženství=radostné konání dobra
Friedrich W. J. Schelling /1775-1854/ - spolužák Hegla, studuje teologii a dějiny starověku, 
na Goethovu přímluvu dostal profesorské místo v Jeně, oženil se s mnohem starší ženou,pod jejím
vlivem patřil mezi romantiky, po smrti ženy opět příklon k náboženství- nakonec se usadil v Berlíně
myšlenky: filosofie identity      Obrací Fichtovo tvrzení, že příroda je produktem ducha na tvrzení, 
že duch je produktem přírody. úkol filosofie: vyložit vědění
Duch je v přírodě možný jen proto, že příroda je původně duch. Příroda a duch = identické veličiny
Příroda není mrtvé seskupení atomů, ale živoucí celek spoutaný prasílou. Příroda=nekonečná činnost
Hmota a duch jsou v jevech obsaženy v různém poměru, ale vždy obě složky.
umění: Oblast, kde jsou svět a duch v naprostém souladu. "Co nazýváme přírodou, je báseň, která
je uzavřena do tajného zázračného písma."
Georg Wilhelm Fr. Hegel / 1770-1831/ studuje filosofii, zajímá se o antiku, nadšený pro revoluci ve Fr.,
dědictví po otci, věnuje se filosofii, působí na univerzitě v Jeně, později řídí gymnázium v Norimberku,
poté poslán do Berlína
díla: Fenomenologie ducha a jiná
myšlenky: Cení si Herakleitovy dialektiky. Rozvíjí ji. Staví ji na těchto pojmech: 1. teze, 2. antiteze,
3. synteze - zruší protiklady a uvede tvrzení na vyšší stupeň
Chápe dialektiku jako zvláštní formu samopohybu skutečnosti.
Ve své filosofii se snaží smířit dva protilehlé póly idealismu- subjektivní/Fichte/ a objektivní/Schelling/
= absolutní idealismus/Hegel/
Veškeré dění ve světě je seberozvíjením ducha. Úkolem filosofie je sledovat toto rozvíjení.
3 vývojové stupně ducha: 1. stádium : světový duch ve stavu "bytí o sobě" /zkoumá logika/
                                     2. stádium : duch ve stavu přerodu do formy přírody, kde už je
                                                       vázán prostorem a časem /zkoumá fil.přírody/
                                     3. stádium : duch se vrací k sobě samému-stav bytí o sobě
                                                       a pro sebe / zkoumá filosofie ducha/
Logiku chápe jako disc., která zkoumá duch v čistém stavu bytí o sobě, kdy není vázán
prostorem a časem. Člověk zkoumá logiku pouze jako divák.
Filosofie přírody je nejslabším článkem jeho díla, protože mu nebyla příliš blízká.
Říká, že příroda je říší jinobytí. Tím chce postihnout odlišnost každého jedince v rámci přírody.
Filosofie ducha - Říše ducha se rozprostírá nad přírodou a dělí se také do tří stupňů.
1. Subjektivní duch - sem patří život jednotlivého člověka  V člověku/ne ve zvířeti/ si duch
uvědomuje sebe sama. Člověk náleží zároveň říši ducha i přírody.
2. Objektivní duch - nauka o obj. duchu -etika Patří sem rodina, společnost, stát, dějiny.
Prostřednictvím těchto subjektů vstupuje individuální duch do vyššího stádia.
3. Absolutní duch - Klene se nad 1 a 2, zde se vrací duch z říše jinobytí opět k sobě.
Tato říše se opět člení do 3. stupňů: 1. umění/estetika/ 2. náboženství 3. filosofie je nejvyšší
formou existence ducha
Dějiny: Tvoří součást učení o objektivním duchu. Obraz dějin: Jednotlivec je v dějinách nástrojem
světového ducha. Ve velkých osobnostech se projeví duch doby. Říká, že dějiny nejsou půdou štěstí.
Šťastná období dějin = prázdé listy. Světový duch jedná prostřednictvím jednotlivců, často i proti 
jejich vůli. Lest rozumu = Člověk se domnívá, že jedná dle svého rozumu, ale zatím jen realizuje to,
co je historicky nutné. Jednotlivci i národy vstupují do dějin, vykonají, co je nutné, poté opět předávají
"žezlo" dále.