Svatopluk Čech, Jitřní písně
Dosti nás
Jsme slabí, malí — Dosti těchto řečí!
Jen kdo tak zoufá, sláb a malý jest.
Oč byla Hellas, byla Róma větší,
než skrání nesmrtnou se dotkla hvězd?

Jak směšné byly našich předků cepy,
když celý svět se zdvihl proti nim,
a hle! svět celý zdrtil vůdce slepý
a Táboru se klonil věčný Řím.

Jen v srdce zápal, chrabrost bohatýrů
a budem vojsko netušených sil!
Sláb jenom ten, kdo ztratil v sebe víru,
a malým ten, kdo zná jen malý cíl. 

Co vytýká SČ načemu národu v této básni? Jakými dobami a situacemi           v textu argumentuje? Poslední dvojverší se stalo okřídleným úslovím, které se dodnes používá v mnoha situacích. Ze kterého velmi známého filmu         o vojácích /nápověda/ tento text znáte?

Vyberte z volně zvolené ukázky z pana Broučka příklad satirické kritiky maloměšťáctví, které Čech srovnává s hrdinstvím husitů. 

Písně otroka

Jsme otroci. Jsme cizí zvůle loutky,
v nás bez trestu smí bušit každá pěst,
co máme, hříčkou ledačí je choutky
a v pospas každému je naše čest.
Jsme zástup skotu v jařmu bičem štvaný
pro cizí prospěch z jitra do noci 
—SBOR OTROKŮ:Jsme bez vůle, bez práva, bez ochrany,
jsme otroci!
Pán dí: „Jen plahočte se v potu, znoji, 
žeň hojnou klopotně mi noste z lích, 
bych mohl zkojit každou choutku svoji 
a štědře plnit ruce milců svých,
 bych mohl pořídit vám pouta tužší 
a nové důtky na vás, otroci!" 

Koho myslí Čech těmi otroky?  Najděte v textu archaismy a vysvětlete jejich význam.

V bázni boží na rohoži
šedý rab si hoví syt,
za svůj hrnec ztuchlé rýže
poníženě důtky líže,
jimiž tisíckrát byl zbit.
Za posměchu tretu zplechu
na hrud zavěsil mu pán,
a náš dědous v dětské pýše
nad námi pne hlavu výše,
že je rabům za vzor dán.
,,Dvé jen v žití hvězd mi svítí:
pána mého čest a zisk;
za to, vizte, na otroka
z přejasného Jeho oka
paprsk přízně vzácné trysk.
Jak se tělo blahem chvělo,
slzou štěstí vlhnul zrak,
když mi na šíj rabstvím křivou
vlastní rukou milostivou
zavěsil Své přízně znak!

Jaký prostředek je v této básni užit pro kritiku poníženosti? Udělejte formální rozbor této básně. Zaměřte se na verš a jazykové prostředky.

Vrchlický
Vánoce (Co život dal)

Hlas zvonů táhne nad závějí,
kdes v dálce tiše zaniká;
dnes všecky struny v srdci znějí,
neb mladost se jich dotýká.

Jak strom jen pohne haluzemi,
hned střásá ledné křišťály,
rampouchy ze střech visí k zemi
jak varhan velké píšťaly.

Zem jak by liliemi zkvětla,
kam sníh pad, tam se zachytil;
bůh úsměv v tvářích, v oknech světla,
a v nebi hvězdy rozsvítil.

A staré písně v duši znějí
a s nimi jdou sny jesliček
kol hlavy mé, jak ve závěji
hlas tratících se rolniček.

Můj duch zas tone v blaha moři,
vzdech srdcem táhne hluboce,
a zvony znějí, světla hoří -
ó Vánoce! Ó Vánoce!

Zhodnoťte tyto krásné verše o Vánocích po zvukové stránkce. /viz zvuková stránka rozboru poezie - máte v sešitech z prvního ročníku/.

Za trochu lásky (Okna v bouři)

Za trochu lásky šel bych světa kraj
šel s hlavou odkrytou a šel bych bosý
šel v lednu, ale v duši věčný máj
šel vichřicí, však slyšel zpívat kosy
šel pouští a měl v srdci perly rosy
za trochu lásky šel bych světa kraj.
Jak ten, kdo zpívá u dveří a prosí.

Nejkrásnější verše Vrchlického se jen tváří jako verše milostné ... viz výklad. Najděte v textu důkaz, že byl při jejich psaní hodně na dně.
 J. V. Sládek

Slíbené verše Sládkovy o Emilce a genocidě indiánů vám naskenuji po návratu do školy. Nyní tedy vzpomínky na dětství.

Lesní studánka (Zvony a zvonky)

Znám křišťálovou studánku,
kde nejhlubší je les,
tam roste tmavé kapradí
a vůkol rudý vřes.

Tam ptáci, laně chodí pít
pod javorový kmen,
ti ptáci za dne bílého,
ty laně v noci jen.

Když usnou lesy hluboké
a kolem ticho jest,
tu nebesa i studánka
jsou plny zlatých hvězd.

Jedna z nejslavnějších básniček české poezie, je i zhudebněná. Podívejte se na YOU TUBE.

Modrá očka (Skřivánčí písně)

Hvězdičky už vyšly,
červánek už shas',
očka, modrá očka,
už je k spaní čas.

Do kalíšků květů
blahý sen už slét,
zavřete se, očka,
jako modrý květ.

Ve hnízdečku sladce,
tiše usnul pták,
očka, modrá očka,
spěte také tak.

Už jste se den celý
nakoukala moc,
očka, modrá očka,
spěte, - dobrou noc!

Na jakém obrazném pojmenování je postavena celá tato básnička. Velmi nám také připomene jednu velmi známou lidovou píseň, musíte jen změnit barvu očí /VELKÁ NÁPOVĚDA/. 
Ten náš pes (Skřivánčí písně)

Ten náš pes,
skákal dnes,
skákal také včera;
bude as
skákat zas
zítra do večera.

Pejsku náš,
co to máš,
že's tak vesel stále?
"Řek' bych vám,
nevím sám -
hop!" - a skákal dále.
Nepochybuji o tom, že tady vám podobnost s dětskou písničkou nemůže uniknout.

Zeyer
Radúz a Mahulena

PROLOG
Jsem pohádka. Kdo se mnou půjde, povedu jej do modrých krajů báje. Zde s těchto olbřímých štítů po starých cestách, mechem porostlých a listím dávných jesení zavátých,sestoupím dolů, tam v slunné nivy slovenského lidu. Znám tůně jeho duše, a pradávné jeho sny v mém nitru žijou. Vždyť stála jsem u jeho kolébky! Závojem čarným obestírám děje věků zapadlých do mlžin paměti. Pod třpytem jeho řas však ty dávné lidské touhy křídla svoje rozpínají a lidská něha plá zpod jeho záhybů a lidské slzy tekou lesklou jeho tkaninou a vroucí, věčně lidská srdce bijou,tu vášnivě, tu snivě pod krytem jeho volně vlajícím ...Vzhůru! ...Po starých cestách,hučícími lesy, kol mořských ok vás v tichou Slovač povedu. Mým závojem ji uvidíte, rodnou sestru arijského toho lidu, jenž pije z Gangy.Ta Slovač, kterou uvidíte, turanské jařmo ještě nenese, ta nezná ještě žal, jenž nyní let už tisíc proráží nebesa, tak bez proměny,jak věčné její hory v blankyt strmí. Barnavé mračno těžkých osudů stín ještě nevrhá na slunné stráně, kde tráva větrem vlní se a jasné vody tryskají. Lid volný žije ještě v horách volných. Však nesvár přec už svoji zhoubu koná. Dvě knížata se v záští potýkali,než zrozen Radúz byl a Mahulena, o jejichž strastech dnes vám povím vše...
Jsem pohádka a rodná sestra oněch, jež Ganga kojila, i těch, co na iránské vysočině snily, kde nejjasnější hvězdy hoří, i těch, co v skandinávských divočinách půlnoční rudé slunce znaly, i těch, co v řeckých hájích vedle dávných moří v bílých chrámech z mramoru ...
Přečtěte si tento poetický text a z YOU TUBE SI K NĚMU PUSŤTE NÁDHERNOU SUKOVU HUDBU.   NEJLEPŠÍ PŘÍKLAD MELODRAMU!!!
V jaké zemi se příběh odehrává a kde o tom najdete v textu důkaz? Kde se dozvíte v textu o našem indoevropském původu? Také v tomto textu najdete řadu archaismů. Napište mi pár příkladů. Proč se v textu zdůrazňuje, že tehdy žil ve volných horách volný lid? Ve které části se hovoří o tom, že lidová slovesnost celé Evropy je příbuzná? 
Na YOU TUBE je také filmové zpracování této pohádky s Janem Třískou         a Magdou Vášáryovou. Prosím, podívejte se na tuto pohádku a napište mi:  V co a proč se proměnila Mahulena? Jak došlo k jejímu vysvobození? Kdo to je Runa?